Problematika ukladania trestov v rámci dohodovacieho konania

	Jedným z cieľov uskutočnenej rekodifikácie trestného práva (nový Trestný zákon a Trestný poriadok schválené Národnou radou SR v roku 2005 a účinné od 1.1.2006) bolo zvýšenie vymožiteľnosti práva aj v takej oblasti, akou je ochrana spoločnosti pred páchateľmi trestných činov. Najmä v oblasti trestného práva procesného sa dôraz položil na celkové urýchlenie trestného konania, tak aby medzi odhalením trestného činu a jeho páchateľa a skutočným výkonom právoplatne uloženej sankcie, ubehla čo najkrajšia doba. Rekodifikáciou síce bola posilnená zásada kontradiktórnosti konania pred súdom, to však muselo ísť ruka v ruke s rozšírením „odklonov“ v trestnom konaní.

	Jedným z najvýznamnejších „odklonov“, ktorého význam vplýva na rýchlosť konania ako v prípravnom konaní tak aj na samotné konanie pred súdom je: „Konanie o dohode o vine a treste“ (§ 232 a § 233 Tr. por. § 331 až 335 Tr. por.). Napriek zdržanlivému postoju, ktorý vo vzťahu k dohodovaciemu konaniu prevládol v aplikačnej praxi v roku 2006, štatistické údaje za rok 2007 a čiastočne za rok 2008 ukazujú, že dohodovacie konanie sa stáva jedným z najvýznamnejších odklonov urýchľujúcich trestné konanie.

	Vzhľadom k tomu, že ide u nás o úplne nový procesnoprávny inštitút, je len pochopiteľné, že pri jeho aplikácii postupne vyvstáva celá rada nielen procesných, ale aj hmotnoprávnych problémov. Na tomto mieste by sme chceli stručne poukázať na problém súvisiaci s ukladaním trestu v rámci dohodovacieho konania. Okrem iných vzniká problém už pri stanovovaní dolných a horných hraníc výmery jednotlivých trestov (samozrejme len tam, kde Tr. zák. hovorí o časovej výmere), v rámci ktorých potom prebieha „vyjednávanie“ medzi prokurátorom a obvineným.

	Zastávame názor, že by bolo správne, keby na začiatku dohodovacieho konania prokurátor oznámil obvinenému skutočnú  do úvahy prichádzajúcu sadzbu trestu odňatia slobody. Tu však už vznikajú problémy, kedy ani v súčasnosti sa aplikačná prax nevie zjednotiť, aká dolná a horná hranica trestnej sadzby v konkrétnom prípade vlastne prichádza do úvahy. V samotnom Trestnom zákone sa totiž prinajmenšom používajú v tomto smere dva pojmy, ktoré nie sú ale identické. Jednak je to „sadzba uvedená v osobitnej časti“, pričom tu sa má na mysli sadzba trestu odňatia slobody uvedená pri skutkovej podstate trestného činu v Osobitnej časti Tr. zák. (pozri napr. § 10 ods. 1 písm. b/, § 11 ods. 1, § 39 ods. 3 písm. b/, c/, d/, e/ Tr. zák.). V druhom prípade je to „sadzba ustanovená týmto zákonom“ (pozri napr. § 39 ods. 1,2,4 Tr. zák.), pričom tu sa má na mysli sadzba trestu odňatia slobody, avšak po jej úprave podľa niektorých ustanovení Všeobecnej časti Tr. zák. 

	Ide najmä o úpravu trestnej sadzby podľa § 38 a § 41 ods. 2 Tr. zák. vo vzťahu k dohodovaciemu konaniu je to však aj úprava hraníc trestnej sadzby podľa ustanovenia § 39 Tr. zák. – mimoriadne zníženie trestu. 

	V súvislosti s dohodovacím konaním z hľadiska určenia trestnej sadzby vzťahujúcej sa na konkrétnu trestnú vec vyvstávajú v súvislosti s mimoriadnym znížením trestu podľa § 39 Tr. zák. najmä tri aplikačné otázky:

1/ Aká dolná hranica sa má na mysli pri mimoriadnom znížení trestu pod dolnú hranicu podľa § 39?

2/ Ako postupovať pri mimoriadnom znižovaní trestu v dohodovacom konaní?

3/ Ako postupovať pri súbehu dôvodov na mimoriadne zníženie trestu pod dolnú hranicu, ak jedným z dôvodov je konanie o dohode o uznaní viny a prijatí trestu?

K predmetným otázkam máme nasledovné názory:
1/ Zastávame názor, že pri znižovaní trestu pod dolnú hranicu je nutné vychádzať z dolnej hranice, ktorá vyplynie až po jej úprave (zvýšení) v zmysle § 38 alebo 41 ods. 2 Tr. zák. iba ak takéto zvýšenie dolnej hranice neprichádza do úvahy, vychádza sa u trestu odňatia slobody z dolnej hranice trestnej sadzby uvedenej v osobitnej časti Tr. zák. v ustanovení § 39 ods. 3 sa síce hovorí o dolnej hranici trestnej sadzby uvedenej v osobitnej časti Tr. zák., avšak tu ide len o obmedzenie pre uloženie najnižšieho možného trestu odňatia slobody pri jednotlivých trestných činoch všeobecne. Toto obmedzenie sa vzťahuje rovnako na prípady, kedy bola dolná hranica upravená (zvýšená) ako aj na prípady, kedy dolná hranica sadzby trestu odňatia slobody uvedená v osobitnej časti Tr. zák. takto zvýšená nebola. Je potom len pochopiteľné, že v prípade prvotného zvýšenia dolnej hranice trestnej sadzby napr. o ½ (§ 38 ods. 5 Tr. zák.) mimoriadne zníženie trestu bude znamenať, že sa uloží trest odňatia slobody síce pod upravenú dolnú hranicu, ale stále v sadzbe uvedenej v osobitnej časti Tr. zák.

2/ Pri určovaní dolnej hranice, pod ktorú sa môže mimoriadne znižovať trest v konaní o dohode sa bude rovnako postupovať ako pod bodom 1/. Výnimka obmedzenia najnižšieho mimoriadne zníženého trestu, tu však neplatí podľa § 39 ods. 3, ale § 39 ods. 4 Tr. zák., t.j. súd môže uložiť trest odňatia slobody znížený len o 1/3 pod dolnú hranicu zákonom ustanovenej trestnej sadzby (teda má sa na mysli prípadne aj zvýšená dolná hranica trestnej sadzby).
Uloženie mimoriadne zníženého trestu v konaní o dohode pod dolnú hranicu trestu odňatia slobody uvedenej v osobitnej časti Tr. zák. v prípade, ak dolná hranica uvedená v osobitnej časti bola zvýšená podľa § 38 resp. 41 ods. 2 Tr. zák. považujeme za uloženie trestu mimo zákonom stanovenej trestnej sadzby, čo okrem iného je dovolacím dôvodom podľa § 371 ods. 1 písm. h) Tr. zák. 

3/ Iná situácia nastane v prípade, ak existuje súbeh dvoch alebo viacerých dôvodov na mimoriadne zníženie trestu, pričom jedným z týchto dôvodov je konanie o dohode o uznaní viny a prijatí trestu (§ 39 ods. 2 písm. d/ Tr. zák.). Problém, ktorý vyplynul z aplikačnej praxe spočíva v tom, či platí obmedzenie najnižšieho možného mimoriadne zníženého trestu odňatia slobody podľa § 39 ods. 3 alebo ods. 4 Tr. zák. Dokonca sa vyskytol aj názor, že v takomto prípade sa má dvakrát mimoriadne znížiť trest pod dolnú hranicu.

	Zastávame názor, že v prípade takéhoto súbehu dôvodov na mimoriadne zníženie, sa obmedzenie o 1/3 podľa § 39 ods. 4 Tr. zák. sa vôbec neuplatní (v opačnom prípade by obvinený, ktorý pristupuje na dohodu bol znevýhodnený, pretože mimoriadne zníženie podľa § 39 ods. 3 môže byť väčšie než podľa § 39 ods. 4 Tr. zák.).  Možno teda v takomto prípade uložiť trest znížený aj viac ako o 1/3, pri zachovaní postupu uvedeného pod bodom 1/, pričom platia maximálne hranice zníženia uvedené v § 39 ods. 3 Tr. zák. 

	Je pritom logické, že v prípade súbehu zákonných dôvodov na mimoriadne zníženie trestu, sa táto okolnosť prejaví v rozsahu mimoriadneho zníženia trestu.

	Sme si vedomí, že na takomto malom priestore sme nemohli vyčerpať ani vyčerpávajúco odpovedať na problematiku ukladania trestov v dohodovacom konaní. Budeme radi, keď sa so svojimi poznatkami k danej problematike vyjadria aj iní autori. 

Táto práca bola podporovaná Agentúrou na podporu výskumu a vývoja na základe zmluvy    č. APVV-0745-07 v rámci projektu Justičnej akadémie.
	
								Spracovali:
								JUDr. Pavol   T o m a n
							JUDr. Ondrej   S a m a š